Hør her...
Du vinder.
Sluk for musikken. Du ved, jeg hader den sang.
Hvorfor siger du ikke noget?
Sig noget, for helvede!
Du er her.
Du kigger på mig. Hvad bilder du dig ind?
Tror du, du kan narre mig? Nej, det kan du ikke.
Jeg kan mærke din tilstedeværelse.
Og dine bevægelser. Jeg kan endda dufte dig.
Hvis du tror...
Hvis du tror, jeg hænger mig, mens du ser på...
Vi burde bede om mere tid med Hubble for at studere atmosfæren...
- Hvad skete der? - Hun blev svimmel.
- Hvad skete der? - Drik lidt vand.
- Rolig, Julia. - Lad hende få vejret.
- Alt vel, Julia? - Ring efter en læge.
Nej, jeg har det fint.
Det er min søster.
Det er Sara. Jeg kan ikke tage telefonen nu...
- Er dette passende? - Jeg vil bare høre, hun har det godt.
Sara?
Sara!
- Hun er måske gået ud. - Nej. Der er sket hende noget.
Strømmen er gået.
- Sikringerne er hele. - Jeg kigger ovenpå.
Sara?
Hun er her ikke. Vi må spørge naboerne.
- Kom ikke herned. - Hvorfor ikke?
Hvad er der?
Hvad er der, Isaac?
- Gå ikke derned. Kom med mig. - Hvad er der?!
Gå venligst videre. Her er intet at kigge på.
- Har du fotograferet? - Politikommissær.
- Jeg beklager det, der er sket. - Nej, tak.
Ifølge retsteknikeren begik Sara selvmord. Vi vil vide hvorfor.
Hun led vist af en degenerativ sygdom?
Synet forværredes gradvist. Min hustru lider af det samme.
- Sara blev blind for et år siden. - Hvordan tog hun det?
Hun var ikke deprimeret.
Hun skulle opereres.
Hun ventede på en donor, men hun håbede at få synet igen.
Hun blev måske træt af at vente.
Jeg forstår.
Ja. Tak.
Doktor Román kondolerer. Og så vil han undersøge dine øjne igen.
Så er der strøm igen, Isaac.
Lytter du til mig, skat?
- Cd-afspilleren gik selv i gang. - Ja.
Er det ikke mærkeligt, at Sara lyttede til musik lige før...
Desuden hadede hun den sang. Måske var hun ikke alene.
Vi ved ikke, hvorfor hun gjorde det. Hun havde ikke ringet i månedsvis.
- Jeg vil vide sandheden. - Du må ikke bekymre dig.
Jeg er ikke en prioritet lige nu.
- Stressen kan gøre dig blind. - Jeg har haft to anfald på fem år.
Og du har mistet 20 procent af synet.
Ikke igen...
- Har du fundet noget? - Nej, ikke engang et stearinlys.
Det er tid til at hilse på naboerne.
Isaac?
Julia.
Undskyld mig.
Undskyld.
Det gør mig ondt. Jeg hedder Blasco, jeg er hendes nabo.
Jeg kendte ikke din søster så godt, men Lía holdt af hende.
Hun ville have, jeg gav dig disse.
- Lía? - Min datter.
Sara lånte hende bøger. Hun er meget ked af det.
Hun ville ikke engang ud af bilen.
Lía vil gerne vide, om Sara efterlod en besked til hende.
- Vi ved intet. - Jeg forstår.
Nu skal jeg ikke forstyrre længere.
- Skal vi gå? - En nabo med sin datter...
Jeg vidste ikke, hun var så ensom.
Men jeg har tilgivet hende.
Og jeg tilgiver også dig.
Nu må jeg tilgive mig selv, fordi jeg ikke var der for hende.
Men jeg gjorde da alt, hvad jeg kunne, ikke?
Obduktionen viser intet mærkeligt. Fingeraftrykkene er vores og hendes.
Ja, men den der sang... Og det, der skete på kirkegården.
Intet tyder på, at der var nogen hos din søster.
Ingen har hørt eller set noget mistænkeligt.
Hvis det føles bedre, kan du snakke med Soledad.
- Med hvem? - En gammel dame, som bor overfor.
Hun hjalp åbenbart din søster, da hun blev blind.
Bliv ikke væk længe.
Hvor bor hun henne?
- Følg rebet i haven. - Hvilket reb?
- Ved den gamle noget? - Ingen andre end du vidste det.
Men du må snakke med din hustru. Før eller siden opdager hun det.
Jeg venter på det rette øjeblik.
Soledad?
Hallo?
- Hvem er det? - Julia, Daras søster.
Jeg kommer straks.
Jeg beklager rodet. Her er sikkert beskidt overalt.
- Undskyld, er De her stadig? - Undskyld, jeg vidste ikke, De...
Undskyld mig. Jeg ville med til din søsters begravelse -
- men det tog en time at finde to sko, der passede sammen.
- Var De en nær ven af Dara? - Tja...
Da hun begyndte at miste synet for et år siden, snakkede vi sammen.
Men på det seneste snakkede hun næsten ikke med mig.
- Hun havde fået nye venner. - Hvem?
Yngre mennesker. De ved...
- Fra Baumann-centret. - Baumann-centret?
Et blindecenter i nærheden. De får en til at tro, man kan, hvad man vil -
- trods blindheden. Kan man ikke høre, er man døv.
Mangler man en arm, er man uden arm. Kan man ikke se, er man blind.
Intet kan nogensinde blive som før.
Hvor finder jeg en taxa?
Tak.
- Gå ligefrem og ned ad trappen. - Tak.
- Jeg vil savne hende. - Du hadede hende.
Jeg synes, det er ubegribeligt. Hvorfor hang hun sig i kælderen?
- Et minuts stilhed? - Vær ikke ond.
- Ingen kunne lide hende. - Synes I ikke, det er mærkeligt?
Nej. Vi har nok alle haft samme tanke engang.
Jeg overvejede at skære mig i håndleddene, i stearinlysets skær.
- Jeg ville springe ud af vinduet. - Men vi har kun overvejet det.
- Noget får en til at ville livet. - Sådan har Dara ikke haft det.
Er en kæreste ikke en god nok grund?
- Havde Sara en kæreste? - Hun sagde, hun havde mødt en.
Jeg ved ikke, hvem det var. De var sammen i nogle måneder.
De tog til Bellavista i en uge.
- Hvad er der i Bellavista? - Hotelværelser.
Stille.
Fuck, hvor mærkeligt.
- Hvad er der? - Her er nogen.
- Det føles som Sara. - Det er ikke sjovt!
- Jeg kan også dufte hende. - Noget rørte på sig.
- Jeg har hende. Ring til vagten. - Jeg er Saras søster.
- Julia? - Ja.
- Hvorfor udspionerede du os? - Jeg kunne ikke afbryde jer.
- Hvem er så den mand, der er med? - Jeg er her alene.
Der er en mand her. Han står bag ved dig.
Vent!
Pis!
Hvem der?
Vend dig om.
Vend dig om, sagde jeg!
Nej. Nej.
Isaac?
"Hotel Romeo. Bellavista."
Hvad er der sket? Du er jo gennemblødt.
Det regnede, da jeg gik hjem fra Soledad.
Har du været der så længe?
Hun bød på mad. Jeg kunne ikke afslå.
Jeg tog derhen, Julia. Du tog af sted for en time siden.
- Hvor har du været? - Hvor er du kontrollerende...
Jeg kan også spørge, hvad du leder efter.
Selvfølgelig.
Selvfølgelig. Nu ved jeg, der er noget mærkeligt ved Saras selvmord.
- Der er nogen, der overvåger os. - Hold nu op, Julia.
Hvem?
- Hendes kæreste. - Hvordan ved du, hun havde kæreste?
En gruppe blinde kvinder fortalte det, og nogen udspionerede os.
- Hvordan ved du det? - Jeg fulgte efter ham.
Isaac.
- Isaac. Hvad laver du? - Vi rejser nu.
Hvis det kræver, at jeg slæber dig ud herfra, så gør jeg det.
Jeg vil ikke have, du får det værre. Jeg ville aldrig tilgive mig selv.
Det, der overgik Sara, var slemt nok.
Du har ret.
Men jeg vil ikke hjem. Kan vi tage et andet sted hen?
Hvor vil du hen?
- Vil du virkelig bo her? - Guidebogen kalder det hyggeligt.
Er udsigten ikke smuk?
- Julia? - Jo, den er flot.
Tak.
- Jeg parkerer bilen. - Ja, gør det.
- Husker du min søster? Hun var blind. - Jo, en kollega fortalte om hende.
Kan du tjekke navnet på den mand, hun var sammen med?
- Det står ikke på kvitteringen. - Beklager, men jeg mindes ingen mand.
Min søster er død, og jeg må finde ham.
Hvor er det mærkeligt. Bookningen er slet ikke registreret.
Alt lader til at være blevet slettet.
Jeg beklager. Det må være en computerfejl.
Forhør dig hos Arlequín. Vi plejer at anbefale den restaurant.
Tak.
- Tak. - Hvorfor anbefalede de den her?
Jeg kan godt lide den.
Det er ikke din stil.
- Tjeneren stirrer konstant på dig. - Hold op.
- Det er ren indbildning. - Måske.
- Mine læsebriller... - I din frakke? Mærkeligt.
Jeg henter dem, jeg skal alligevel på wc.
Lægger han an på dig, så skrig.
Sikken forandring. Jeg kan lide det. Det frem hæver dine øjne.
Jeg vidste, de var grønne.
Du forveksler mig med min søster. Hun var her med sin kæreste.
- Sin kæreste? - Ja. Hun havde vel en mand med sig?
Jo, det tror jeg nok.
- Husker du hans navn? - Nej.
Han var meget reserveret og grå.
- Kan du beskrive ham? - Selvfølgelig. Han var...
- Han havde et almindeligt udseende. - Var han høj, lav, lys, mørk?
- Jeg kan ikke beskrive ham. - Men du husker min søster.
Hende lagde alle mærke til. Hun havde jo bandager på.
- Bandager? - Hun var jo blevet opereret.
- Var hun blevet opereret? - Derfor gættede jeg på øjenfarven.
Hvis jeg gættede rigtigt, ville hun...
- Kom lige, Pablo. - Selvfølgelig. Hils hende.
Jeg kunne ikke finde dem.
Vi klarer os nok uden.
Er der noget galt?
Sara var her forrige uge.
- Hvad laver vi her, Julia? - Isaac...
Tjeneren fortalte, hun havde bandager for øjnene.
Hvorfor skulle hun begå selvmord, hvis hun fik sit syn igen?
Hvorfor skulle hun det?
Fordi operationen mislykkedes.
Hvad?
Den mislykkedes.
Doktor Román fortalte det i går.
Jeg ventede på det rette øjeblik til at sige det.
Jeg ved, hvordan det føles.
- Manden findes. Han findes. - Julia!
- Er der andet, jeg ikke ved? - Jeg beskyttede dig fra sandheden.
Hvad er sandheden?
At Sara tog livet af sig, fordi hun hadede at være blind.
Julia.
- Hun var her med sin kæreste. - Det beviser ingenting.
Han holder sig væk. Hvorfor deltog han ikke ved begravelsen?
De var nok ikke sammen længere.
Han stak måske af, da han opdagede, hun stadig var blind.
Kan det virkelig være så enkelt? Nej, det er det ikke.
Nogle gange har jeg svært ved at fatte, du er psykolog.
Jøsses!
Hvad laver du?
Julia. Julia! Så du den ikke?
Du så den ikke, vel?
- Hvor mange anfald har du haft? - To.
Pis.
Hvis jeg bliver blind... Eller når jeg bliver blind...
Nej, det kommer ikke til at ske.
Det kan ske, selvom vi ikke ønsker det.
Isaac.
Engang sagde du til mig -
- at du kunne se universet i mine øjne.
- Det kan jeg stadig. - Hvad hvis det slukker?
Luk øjnene.
Hvad er der?
Luk øjnene.
Kan du se mig?
Selvfølgelig ikke.
- Hvordan ved du, jeg er her? - Fordi jeg kan høre dig.
Hvad hvis jeg er stille? Hvordan ved du så, jeg er her?
Jeg kan røre ved dig.
Og du kan dufte mig.
Og jeg kan kysse dig.
Lov, vi vender tilbage til ørkenen, hvis den dag oprinder.
Det lover jeg.
Jeg vil gerne have, det er det sidste, jeg ser. Med dig.
- Julia... - Lov det.
Lov det.
Jeg lover.
Men du må love mig -
- at du holder op med at jage spøgelser -
- og at vi besøger doktor Román.
I morgen.
Fint.
Jeg henter bilen og bærer kufferterne ud. Jeg venter udenfor om et kvarter.
Frøken Levin.
Jeg kondolerer.
Jeg hedder Créspulo og læste dødsannoncen i avisen.
Tak.
Jeg har noget, som tilhører hende.
Nogle timer efter hun rejste herfra -
- fandt jeg en nøgle under sengen på hendes værelse.
Jeg tror, jeg lagde den her.
Tak.
Créspulo. Undskyld...
Min søster var her da sammen med en mand, ikke?
Den usynlige mand.
Undskyld?
Ingen husker den mand, hun var sammen med.
Derfor behøver han ikke være usynlig.
Ved De, hvordan det føles aldrig at blive set?
Og folk altid støder ind i dig, når du går ud?
At skulle spørge om noget tre gange, uden at nogen svarer?
Sådan er den mand, De leder efter. Et ophold. Et tomrum.
Et fravær.
Derfor er der ingen, der husker ham.
Men De gør.
På en måde er jeg selv usynlig.
Det er længe siden, nogen har husket mig.
Ved De, hvor jeg kan finde denne mand?
Hvad er De bange for?
Han plejede at parkere sin bil i et parkeringshus i nærheden.
Et overvågningskamera filmer parkeringshuset døgnet rundt.
- Tak. - Vent.
Vær forsigtig. Manden, som din søster kom med, havde meget vrede i blikket.
Den, som føler sig usynlig og vred på omverden -
- er farlig.
Han kan nærme sig, uden De bemærker det, og...
- Hvor har du været? - Så du nogen gå ud?
Vent lidt.
Jeg ved, hvordan vi finder ham.
Nej! Jeg snakker med vagten.
- Du venter her. Ikke? - Rolig nu. Du bliver jo helt...
- Du gav mig et løfte i går. - Råb ikke ad mig.
- Jeg er træt af det her! - Jeg vil bare vide, hvem han er.
Dette slutter her og nu. Sikke noget pis...
Dette er en telefonsvarer.
Undskyld. Har nogen bedt om at se overvågningsbåndene?
Jeg vil ikke have noget ballade.
Han betalte og lovede at holde mund.
Min mand. Jeg venter på ham. Ved du, hvor han er?
Nej. Han stak af, så snart kopieringen var slut.
- Har nogen andre været her? - Nej.
- Er du sikker på det? - Vi kan tjekke monitorerne.
Hvad fan...
Jeg kommer om lidt.
Sikke noget pis.
Hvad foregår der?
Rolig, det er bare mig. Nogen har kortsluttet ellen.
Det kan ikke være rigtig.
Det kan ikke være rigtig. Nej.
Min mand er blevet kidnappet.
Vi ved kun, at overvågningsbåndene er blevet stjålet.
Manden, som var sammen med min søster, står bag. Find ham.
Hvordan finder vi en, ingen har set, ikke engang du?
Créspulo.
Hvad er der sket?
- Der er ingen tegn på vold. - Det er den usynlige mand.
I må finde ham. Min mand er i livsfare.
Isaac.
- Ring efter en læge. - Få en læge herhen.
- Der er ingen vej tilbage. - Hvor lang tid har jeg?
Det kan være timer, dage eller uger. Men mindre end en måned.
- Vi må hurtigt finde en donor. - Kendte du min søsters fyr?
Nej, det gjorde jeg ikke.
Jeg ved, du har det svært lige nu, men du må tænke på dig selv.
Prøv at undgå psykisk pres -
- og anstreng ikke synet.
Iván! Iván!
Iván.
En kæreste? Det fortalte Sara intet om.
Hun stolede ikke på mænd.
Ikke som jeg. Eller Dem.
- Isaac har ikke forladt mig. - Sådan siger vi alle.
Jeg opdigtede også en historie, da min mand smuttede.
Min mand hadede min søn Ángel -
- og min søn var det vigtigste i mit liv.
Så kom min øjensygdom, og jeg blev blind.
Ángel passede mig i ti år -
- men en morgen, da jeg vågnede...
...var han gået. Min Ángel havde forladt mig.
Hvordan kan en søn forlade sin blinde mor?
Jeg opdigtede en historie, og den holder jeg fast ved.
Hvor ydmygende... undskyld mig.
- Ja? - Det er et automatiseret hotel.
Betalingen sker via automater.
I dag meddelte banken, at Deres mands kreditkort var blevet brugt.
Da jeg undersøgte værelset, fandt jeg den her på natbordet.
Der er ting, De ikke ved om Deres mand.
- Han sagde intet om Saras operation. - Han ville beskytte mig.
Román har ikke fortalt nogen om operationen.
Hvor vidste Deres mand det så fra?
En patrulje, som passerede Saras hus, så der var lys derinde.
Isaac?
Vent her, Julia.
Isaac?
Hallo?
Isaac?
Isaac.
Julia!
Pis! Jeg må ud herfra. Hvor er den?
Rolig.
Hvor er døren?
Julia! Julia!
Politikommissær!
Rolig, det er bare mig.
Her er nogen. Han er her!
Her er nogen.
Hvad sker der?
Tænd venligst lygten.
Tænd...
Tak.
Hej.
Jeg må fortælle dig noget, Julia.
Din mand efterlod sig et brev.
Vi har fået bekræftet, at det er hans håndskrift.
Sådan ligger landet:
Sara og Isaac havde haft noget kørende i seks måneder.
I brevet beder han om din tilgivelse.
Mobiludskrifter bekræfter, at han har ringet til hende mange gange.
Vidste du, de havde kontakt til hinanden?
Tænk nøje efter. Isaac ville selv ind og hente overvågningsbåndene.
Han var med på båndene og ønskede ikke, du skulle opdage det.
Så tog han hen til hotellet og følte, at han ikke kunne leve uden Dara.
Jeg beklager, men det hele giver mening.
Vi har fundet en donor og kan operere dig i morgen.
Tak.
Tag det roligt, Julia.
Slap af og prøv at få sovet lidt.
Det hele er gået godt, Julia, men nu må vi være forsigtige.
Dine øjne skal beskyttes mod lys i to uger.
Fjerner du bandagen for tidligt, er der intet at gøre.
Men bare rolig. Vi tager hånd om dig her.
Nej, jeg vil hjem. Jeg hader hospitaler.
Det går desværre ikke. Vi skal overvåge dig.
Jeg kan bo i min søsters hus. Der kan jeg finde rundt.
Jeg synes ikke, det er en god ide.
Men ser jeg ikke, mærker jeg ikke.
Du kan bo i din søsters hus -
- men du får hjemmebesøg fra personalet hver eneste dag.
Der er én ting til.
Din mand skal identificeres. Skal jeg tage mig af det?
Nej, det vil jeg helst selv gøre.
Kan I opbevare kroppen, til jeg kan se?
Jeg vil tage afsked med ham.
Nu går vi frem til sofaen. Fortsæt lige frem.
Her er dine ting.
Lad os ordne det. Sådan.
Skal vi vente, til sygeplejeren kommer?
Gør mig en tjeneste. Undersøg, hvad denne nøgle er til.
- Den passer ikke til noget. - Har I prøvet overalt?
- Ja. - Var der ellers andet?
- Nej tak. Gå I bare. - Så gør vi det.
- Ja? - Hej. Du må være Julia.
Jeg er Iván, din sygeplejer. Undskyld forsinkelsen, der var meget trafik.
Jeg havde foretrukket en kvinde.
Vil du ringe til doktor Román... Hvad er der sket med hånden?
Såret er overfladisk. Snart vil du ikke mærke det mere.
Nu laver jeg mad, og så rydder jeg op.
Forresten...
- Hvad gør jeg med brillerne? - Smid dem ud.
Mens du spiste, så jeg mig omkring i huset.
Julia.
Julia. Jeg skal gå nu.
- Hvad er klokken? - Den er ni.
I starten mister man tidsfornemmelsen.
Jeg lægger nogle sovepiller. Og her er en alarm.
Du trykker blot på knappen, hvis der er noget.
Her er knappen. Kan du mærke den?
- Kom. - Hvad er der?
- Jeg skal lægge dig i seng. - Undskyld, men det klarer jeg selv.
Alt vel?
Du vinder. Læg mig i seng, og så kan du gå.
Hvem der?
Rolig.
Rolig, skat.
- Det er mig. - Isaac?
Isaac. Hvordan er det muligt?
- Isaac. - Sig ikke noget.
Hvad laver du?
- Hvad laver du? - Fjerner den skrækkelige bandage...
...så du bedre kan se mig.
Nej! Nej! Lad mig være! Slip mig!
- Slip mig! - Kæmp ikke imod, lillesøster.
Vi er to mod en.
- Nej! Nej! - Lig stille.